Tog du tabletterna?
Tror du att jag är någon försökskanin?
-Men de är ju bra mot huvudvärk. -Nej tack.
Minns du inte den pojken?
Varför drar du upp det? Jag sa ju åt dig att passa dig för vad du säger.
Älskling... Vad gör du?
Älskling?
Det blir svårt att hålla förhör nu.
Samla ihop alla personuppgifter från hyresgästerna. Nya som gamla boende.
Det här blir min första gång till sjös.
Jag hade chansen när mina föräldrar var vid liv.
Jag sårade mamma varje gång för att jag inte ville åka.
Jag trodde att jag skulle bli ännu mer deprimerad av att se havet.
Jag minns knappt något idag.
Men jag minns klart och tydligt deras besvikna ansikten vid det ögonblicket.
Kanske...
Kanske ville hon berätta något för mig.
Är du ensam?
Om jag bara hade närmat mig henne först. Om jag hade lyssnat på henne...
Så hade jag kunnat ha rädda henne.
Det var inte ditt fel.
Jag skulle ha hållt tag i henne.
Det är inte direkt så att jag inte vet något. Hur länge har vi arbetat ihop?
Vi bör inte förstöra allt för det här.
Vi glömmer allt. Kom tillbaka till jobb imorgon.
Var stilla!
Jag fryser.
Var tyst!
Vänta lite!
Hur kunde du behandla henne så?
-Vad pratar du om? -Jag såg vad du gjorde mot flickan!
Det är jag, Yoo-yeon! Öppna dörren!
Inga spår på att någon varit här. Hon dog runt...
-22:00 tiden. -Hur visste du det?
Kan någon släcka alla lampor samtidigt?
Säkerhetsvakten har en nyckel.
Ingen kommer förbi honom.
-Är allt okej? -Inget fel på maskinen. Och inga spår.
Jag har tänkt efter noga. Men jag minns inget från den senaste tiden.
Så efter att ha lyssnat på dig så börja jag filma mig själv.
Klockan 21:56 börjar lamporna flimra, och du går för att släcka dem.
Sen minns du ingenting?
-Vad? -Du bör nog komma till stationen.
-Vi har en ledtråd. -Okej, jag är på väg.
Oroa dig inte. Jag kommer tillbaka innan 21:56.
-Alla nycklarna är likadana. -Normalt så är det bara huvudnyckeln.
Dem ser olika ut bara för att de är kopierade.
-Kopierade? -Ja, kopierade.
Alla hyresgästerna har haft en nyckeln till samma lägenhet.
Sae-jin!
Hans namn är Shin Jung-soo. 29 år. Vid den här tiden förra året-
-så flyttade han till rum 704. Han har hållt sig inlåst sen dess.
Ingen av hyresgästerna känner till det.
Varför gjorde han det?
Den här sortens gärningsman är den svåraste att utreda.
Han slänger ur sig kommentarer som: "Jag är oskyldig," "Jag minns inte,"-
-eller att ondska skulle bo inom honom. Sen förnekar han ändå mord.
Det har gått tre timmar nu.
Svara på frågan din idiot!
Vi har hittat din nyckel på varje brottsplats. Hur förklarar du det?
Vems blod är det här?
Vems blod är det din jävel!?
Sitt still. Håll dig lugn din!
Det är muskelryckningar. Han kan inte hjälpa det. De går inte att stoppa.
När han blir nervös eller rädd så blir det ännu värre.
-Är det en kroppslig störning? -Inte direkt. De kallas för Hikikomori.
De flesta är socialt inkompetenta.
Det har gjort honom mentalt instabil. Eller rättare sagt, galen.
Det har kommit många fall på sistone. Så rädda att de aldrig lämnar sina hem.
-Varför har han mördat dem? -Jag är inte säker.
Det är fösta fallet jag hör om där någon med Hikikomori mördat någon.
De är extremt reserverade, och pratar inte ens med andra människor.
Men de blodiga kläderna och nycklarna på brottsplatserna då?
Som jag sa. Han är galen.
Vem kan förklara hur en galen människa fungerar?
Mina föräldrar har åkte för att besöka släktingar.
Jag är för rädd för att vara ensam.
Jag hade aldrig kunnat föreställa mig att jag bodde granne med en galen man.
Jag är rädd för vår tomma lägenhet.
Men, Sae-jin.
Det är så konstigt.
Hur mycket jag än försöker så ställer sig bitarna på samma plats igen.
Vår föreningsgrupp har gjort så bra och fina saker.
Fortunes förening tog sig ann hemlösa Yoo-yeon som deras egna barn.
Modellen för en bra samverkan och för ett bättre samhälle.
Rum 1403.
Rum 1304.
Rum 1103.
Rum 602.
Rum 1005.
Kubens nummerplacering stämmer överens med lägenhetsnummerna.
Rum 1203?
Men ingen har dött i rum 1203.
Trots deras hjälp så tog Yoo-yeon självmord på julafton.
Stackars flicka. Hon måste ha varit ensam och känt smärta.
Rullstolsbundna Yoo-yeon, som inte hade någon känsel i benen...
Som även förlorat föräldrarna i en plötslig olycka i våras.
Men i föreningen hade hon blivit av med sin depression och...
Yang! Jag har DNA-testet från Shin Jung-soo kläder.
Sen papperna på hyresgästerna.
Jag har kollat, och hitta något lurt.
24 December förra året i rum 704. Självmord.
Och blodet på kläderna kom från Yoo-yeon.
Vart fick du kläderna ifrån?
Blodet kommer från Yoo-yeon.
Här...
Det är säkert här, eller hur?
Kommer du att tro på det jag säger? Vad jag än säger?
Förra året när jag nyss flyttat in. Först trodde jag bara det var en dröm.
Men jag kände hur drömmen besannades för varje dag som gick.
Är du säker på att du klarar dig?
Medans hon visa mig sitt förflutna, så verka hon föra över något till mig.
Med förhoppning om att någon skulle vilja kännas vid henne.
Så hemskt! Hur kan båda föräldrarna ha dött i samma olycka?
Vi får hjälpas åt för att hjälpa henne.
Vi kopierar nyckeln till hennes lägenhet så vi kan besöka henne i skift.
-Det var en bra idé. -Oroa dig inte. Du är som vår dotter nu.
2004´s kommitté. Det bästa området att bo i.
Har du haft kort hår någon gång?
Här har du lite frukt.
Men allt efter som tiden gick, så börja de att förändras.
Ligg still, Yoo-yeon!
Din hora!
Hur kunde du göra så mot min son? Din slampa!
Jag är mätt.
Du tillfrisknar om du tar din medicin.
Du kommer att kunna gå igen.
Är det någon här?
Hjälp mig, hjälp mig!
Hjälp mig!
Jag börja bli så rädd.
Hon ville att jag skulle stanna där ensam med henne.
Omedvetet så blev jag en del av henne mer och mer för varje dag.
Jag kunde inte släppa det!
Jag sa att jag förstod henne, men jag var rädd.
I själva verket så var jag bara rädd.
Förstår du?
Jag var rädd!
Ditt galna fanskap!
Yoo-yeon tog självmord för ett år sen.
Du förstår inte. Hennes ögon.
De ögonen är fulla av hat.
Hur mycket jag än ville fly, eller ta självmord. Så var jag helt för för rädd!
Ska jag ska visa dig din lägenhet?
Du var ensam där!
Jag vill inte. Jag kommer aldrig att återvända.
Vad är ditt problem? Sluta upp nu!
Shin Jung-soo!
Mamma!
Det var inte meningen att döda dem.
Hallå, hallå?!
Hallå? Är det någon där?
Ingen kom och besökte mig.
De vände mig ryggen.
Jag förlåter dem aldrig.
De såg till att jag blev helt ensam.
Sluta! Allt blev som du ville ändå.
Jag tvingade mig själv att svälja mat, fast jag egentligen bara ville spy.
Jag slogs mot mörkret i det iskalla badkaret.
Jag tog hundratals tabletter för att stilla deras köttsliga begär.
Men vet du vad som var det värsta?
Alla dessa ögonen som valde att se bort.
Jag existerade inte fastän jag var här.
Deras underhåll och omtanke för dig vara inte enbart falsk.
Omtanke?
Se på dig.
Du är ju också rädd för mig.
Så fort du lämnat mig så kommer du också att glömma!
Jag ska döda dig. Döda dig!
Hjälp mig!
Är det någon där? Jag sitter fast! Öppna dörren!
Jag sitter fast här inne! Öppna dörren!
Är du okej? Kom här!
Jag ville hjälp dig.
Jag ville förstå dig.
Det är sant.
Jag ville rädda dig åtminstone.
Även om det är försent, så kommer jag...
Att dela din smärta.
Park Yang här! Skicka backup och ambulans till Fortune området!
Yang? Hallå? Är du där Yang?
Två månader senare.
Du har mycket saker för att vara ensam.
Jag klarar inte av att slänga saker.
Känner du sig sliten? Gå hem och vila isåfall.
Varför flytta in i den här lägenheten?
Jag vet inte.
Är du säker på att det är över?
Tror du hatet försvinner så fort?
Sae-jin...